Dr. Juhász Erika - Herczegh Judit - Pete Nikoletta: Regionális fejlettség a magyarországi civil szektorban DOI SZÁM: Dr. Juhász Erika – Herczegh Judit – Pete Nikoletta: Regionális fejlettség a magyarországi civil szektorban
Magyarország regionális felosztása
Magyarország
2004. május elsejei Európai Uniós csatlakozását hosszas gazdasági, társadalmi
és politikai előkészületek előzték meg. Az EU ötfokozatú tervezési rendszeréhez
igazodva a NUTS2 rendszert alapul véve hét tervezési és statisztikai régió
került kialakításra: Nyugat-Dunántúl, Közép-Dunántúl, Dél-Dunántúl,
Közép-Magyarország, Észak-Magyarország, Észak-Alföld és Dél-Alföld (1. ábra)
(Pummer – Vajsz 2005).
1. ábra:
Magyarország regionális felosztása Forrás: Zentai 2006. Ugyanúgy,
ahogyan globális egyenetlenségeket és eltéréseket figyelhetünk meg a gazdaság,
terület és társadalom dimenzióiban, úgy Magyarország sem tekinthető az említett
szempontok szerint egységesnek. Az egyes régiók eltérő fejlettséget, gazdasági
és társadalmi mutatókat takarnak. Az eltérő fejlődés sok esetben eltérő
társadalmi struktúrákat és az egy főre eső GDP, a munkanélküliségi ráta, a beruházások
arányának regionális különbségeit eredményezte (Pummer – Vajsz 2005). Az
1989-90-es rendszerváltást követő időszakban a piacgazdaságra történő áttéréssel
az ország térszerkezete, területi tagoltsága, gazdasági mutatórendszere
jelentős változáson esett át. A vállalkozások ugrásszerű növekedése, a külföldi
tőke beáramlása, a piaci mechanizmusok és a széleskörű privatizáció újfajta
hatásokat generáltak a társadalomban is (Harsányi et.al. 2005). A 2008-2009-es világgazdasági válság nem csupán globálisan rontott az ország gazdasági pozícióján és foglalkoztatási rátáin, de tovább mélyítette az ország területén megjelenő mérhető társadalmi-gazdasági különbségeket (KSH 2010).
A magyarországi régiók
társadalmi-gazdasági jellemzői Amikor az ország társadalmi-gazdasági jellemzőit kívánjuk
bemutatni egy adott időpillanatban, el kell fogadnunk azt a tényt, hogy a
közelmúlt társadalmi, gazdasági, politikai hatásait átszövik a történelmi
események, az évszázados megosztottság nyomai, a népesség számának, megoszlásának,
a nemek arányainak különbségei (Harsányi et.al. 2005). A régiók gazdasági jellemzőinek bemutatása előtt hangsúlyos az
alapvető társadalmi-demográfiai kép meghatározása.
2. ábra: Lakónépesség, 2010. Forrás:
KSH 2012b.
Az
ország lakónépességének regionális bontását bemutató 2. ábrán plasztikusan
megjelennek a népességszám területi eltérései. A legmagasabb népességszám a
közép-magyarországi és az észak-alföldi régióban található, ezt követi a
dél-alföldi régió, majd Közép-Dunántúl és Észak-Magyarország, végül a
nyugat-dunántúli és a dél-dunántúli régió. A
népesség nemi arányai az egyes régiókban a lakónépesség számához hasonlóan
szintén egyenetlenségeket mutatnak az egyes régiókban, azok területi
nagyságától függetlenül (1. táblázat).
1.
táblázat: A népesség nemenkénti megoszlása régiónként, 2010.
Forrás:
KSH 2010.
Ahogy a
korábbi években is, 2010-ben is az országot enyhe nőtöbblet jellemzi, amely
minden régióban szinte teljesen azonos arányban megjelenik. Az
ország népességének korosztályonkénti megoszlása az aktív népesség magasabb
arányát mutatja minden régióban (2. táblázat).
2.
táblázat: A népesség kormegoszlása régiónként, 2010.
Forrás:
KSH 2010.
Lakosságszámhoz
viszonyítva az időskorú inaktívnak tekinthető népesség legmagasabb arányban a
dél-alföldi, az észak-magyarországi és a közép-magyarországi régióban
található, míg a 0-14 éves korcsoport a közép-magyarországi és közép-dunántúli
régióban jelenik meg számottevőbb arányban. Az egyes
régiók népességszámbeli, nemi és korcsoportonkénti eltérései mellett az
oktatási rendszer arányszámaiban is tapasztalhatunk eltéréseket (3. ábra).
3. ábra:
A 18 éves és idősebb népességből legalább érettségizettek aránya, 2010. Forrás:
KSH 2012b.
A 18
évnél idősebb minimum érettségivel rendelkezők aránya a legmagasabb a
közép-magyarországi és a nyugat-dunántúli régiókban. Ezeken a területeken a
legalább érettségivel rendelkezők aránya 50% körül mozog a 18 évnél idősebb
népességben. Ezeket a területeket követi a Közép-Dunántúl megközelítőleg 40%-os
aránnyal, majd a dél-alföldi és észak-magyarországi régió 36-38%-os arányban,
végül Észak-Alföld és Dél-Dunántúl területén a legalacsonyabb a minimum
érettségizettek aránya. Ugyanezt az erősorrendet mutatja a min. 8 osztállyal
rendelkezők vagy a diplomások aránya is. Az aktív korú népesség alacsonyabb
arányban rendelkezik felsőfokú képesítéssel (országos átlag 20%, az OECD
országok átlaga 31%, így a 41 OECD ország között a 28. helyen állunk (OECD
2012)). Azonban ha megnézzük a jelenleg a felsőoktatásba járók arányszámait,
akkor egy kompenzációs hatást is megfigyelhetünk (4. ábra).
4. ábra:
Felsőoktatási intézmények hallgatói 1000 lakosra, 2010. ![]()
A
2010-ben felsőoktatásba járók között a közép-magyarországi országrész kiugró
értéke után az iskolázottságban alul maradó Dél-Dunántúli és Észak-Alföldi
régiók következnek. Ez azt mutatja számunkra, hogy bizonyos kompenzációs
folyamatok elindultak: a hátrányos helyzetű térségek részben az iskolázottság
növelésével próbálják a gazdasági hátrányaikat leküzdeni. Ez a tendencia nem
csak a felsőoktatás, hanem például a felnőttképzés területén is tetten érhető
(Juhász 2007). A rendszerváltást
követő időszaktól a 2004-es EU csatlakozásig és azt követően is nőttek az
egyenlőtlenségek az ország térségei között. Egyrészt a fővárosi régió a
beruházásoknak köszönhetően erőteljesen koncentrált fejlődésnek indult,
másrészről az ország keleti és nyugati részei között is erősödött az eltérés a
nyugati régiók javára (Harsányi
et.al. 2005). A fejlődésbeli területi és társadalmi
egyenetlenségek a gazdaságra is erőteljes benyomást gyakorolnak, amelyek
legplasztikusabban az egyes területek egy főre eső GDP értékének változásaival
válnak mérhetővé (5. ábra).
5. ábra: Az egy főre jutó GDP az országos átlag százalékában,
2010. ![]()
Általános tendencia a magyar gazdaságban az ezredfordulót követő viszonylag egyenletes növekedési ütem, amely 2007-ben lefékeződött, 2008-tól tovább lassult, majd 2009-ben 6,7%-os visszaesés jelentkezett, amely elsődlegesen a gazdasági világválság következményeként lépett fel. A válság hatásai és a változások az ország különböző térségeit fejlettségük tükrében eltérően érintették. Az egyes régiók közötti különbségek 2006-ig erősödtek számottevőbben, majd innentől ez eltérések stagnálnak. A gazdasági folyamatok következtében az ország egyes régiói között jelentős különbségek alakultak ki, amelyek 1994-től 2006-ig mélyültek, és amelyek 2008-ra és azt követően sem nagyon változtak. A nagy eltérés elsősorban a közép-magyarországi régió nagyütemű fejlődését és a keleti országrész relatív elmaradottságát jelentette. Az egy lakosra jutó bruttó hazai termék területi eloszlása sorrendet képezett a régiók között. A legmagasabb fejlettségi színvonalú Közép-Magyarországot követi Nyugat- és Közép-Dunántúl, Dél-Dunántúl és Dél-Alföld, majd Észak-Alföld és végül Észak-Magyarország. Ez utóbbi két régió 2008-tól cserélt pozíciót a fejlettségi rangsorban. A rangsor elején álló Közép-Magyarország és a végén álló Észak-Magyarország között 2,7-szeres különbség alakult ki a bruttó hazai termék eloszlásában. 2000 és 2006 között a gazdaság viszonylag egyenes ütemű fejlődést mutatott, amely 2007-ben megtorpant és a világválság hatására és a fogyasztás visszaszorulásának köszönhetően 2009-ben a GDP volumene 6,7%-al csökkent 2008-hoz képest. A régiókra kivetítve mindez azt jelentette, hogy a kevésbé fejlett Dél-Dunántúl és Dél-Alföld hátránya némiképp csökkent 2008-ra, ugyanakkor Közép-Magyarország gazdasági fölénye továbbra is megmaradt. Ugyanúgy, ahogy az alapvető területi különbségek is eltéréseket generálnak, a gazdasági fejlettség különbségei is nagyban meghatározzák a lakosság életkörülményeinek alakulását (Novák 2010).
Foglalkoztatottság
az egyes régiókban, regionális foglalkoztatottsági eltérések az egyes
szektorokban
„Az új térszerkezetet a
rendszerváltozás, kilencvenes évek folyamatai, elsősorban a külföldi tőkebefektetésekre
épülő gazdasági megújulás és a párhuzamosan jelen lévő válságjelenségek
(munkanélküliség, jövedelemcsökkenés, a beruházások jelentős visszaesése)
formálták” (Harsányi et.al. 2005: 63). A 2008-2009-es világgazdasági válság a
már korábban vázolt társadalmi és gazdasági folyamatokra negatív hatást
gyakorolt. A társadalom szempontjából leginkább mérhető eredménye a
foglalkoztatás drasztikus visszaesése és ezzel együttesen a munkanélküliek
számának ugrásszerű növekedése lett (6. ábra).
6. ábra: A munkanélküliek száma,
2009-2010. Forrás: KSH 2010.
„Az utóbbi évek kedvezőtlen világgazdasági folyamatai Magyarország munkaerő-piacára is jelentős kihatással voltak. A gazdasági válság a hazai munkaerőpiacon már korábban is meglévő regionális fejlettségbeli különbségeket még élesebben felszínre hozta. Európai Uniós összehasonlításban a hazai régiók helyzete az átlagkeresetek, a foglalkoztatás, valamint a munkanélküliség tekintetében is tovább romlott” (Karácsony – Varga 2008). A 6. ábrán látható, hogy 2009 és 2010 között a munkanélküliek száma minden régióban növekedett. Közép-Magyarországon emelkedett 2010-re a legnagyobb mértékben a munkanélküliség a többi régióhoz képes és a legkisebb számú pedig Nyugat-Dunántúlon volt. (6. ábra) A lakosságszámmal arányosított munkanélküliségi ráta adatai azonban árnyaltabb képet mutatnak (7. ábra). 7. ábra:
Munkanélküliségi ráta, 2010. Forrás: KSH 2010.
Látható,
hogy a 2010-es munkanélküliségi regionális ráta a régiók gazdasági fejlettségi
rangsorával azonosan ábrázolja a munkanélküliséget: Észak-Alföldön és
Észak-Magyarországon volt a legmagasabb a munkanélküliségi ráta, míg
Közép-Magyarországon a legalacsonyabb. Az általános helyzetet tovább rontotta,
hogy, mint ahogy láthattuk a gazdasági növekedés lefékeződése már 2008-2009
előtt tapasztalható volt. A 2010-ben elkezdődött lassú növekedés még csak a
munkavállaló korú népesség gazdasági aktivitásában jelent meg, és a fokozódó
munkavállalási szándékban, a foglalkoztatásban azonban még nem volt érezhető
nyoma. A munkaerőpiacot érintő változások az ország társadalmi és gazdasági
fejlettsége tekintetében eltérő régióiban más-más módon jelentkeztek (KSH
2010). A lakossági munkaerő-felmérés adatai
alapján 2009-ről 2010-re a gazdaságilag aktív népesség aránya nem nagymértékben,
de növekedett. A foglalkoztatottak száma azonban az előző évekhez képes nem
változott (Novák 2010) (3. táblázat).
3. táblázat: A 15-74 éves népesség
gazdasági aktivitás szerint, 2010. Forrás: KSH 2010.
A 15-74 éves korú lakosság gazdasági aktivitását
ábrázoló 3. táblázat a 2010-es év foglalkoztatási adatsorait mutatja regionális
bontásban. A foglalkoztatottság bővülése a közép-magyarországi régióban,
valamint Észak-Alföldön, Dél-Alföldön és Dél-Dunántúlon mutatkozik meg
legnagyobb arányban (KSH 2010). „Területenként
azonban többnyire a gazdasági fejlettség differenciáltsága alapján, azzal
ellentétes irányú kapcsolatot mutatva változott a foglalkoztatottság, így a
regionális különbségek 2010-ben sajátosan mérséklődtek. A gazdaságilag fejletlenebb
területeken ugyanis nőtt
a foglalkoztatottság, míg a központi és a fejlettebb dunántúli régiókban,
továbbá a munkanélküliséggel leginkább sújtott Észak-Magyarországon kissé
mérséklődött” (KSH 2010:2)
|